Nastavi da spavaš.
Nekada davno, pre nego što sam se rodio
Ti si plakala i plakala i po ceo dan gledala TV.
Dok nisi postala zombi.
Ali onda sam sa nebesa sjurio kroz svetlarnik pravo u sobu
I ritao sam se u stomaku bum bum
I otvorenih očiju sam izleteo pravo na tepih
I pošto si presekla vrpcu rekla si “Zdravo Džek”.
Mama, imam 5 godina.
SOBA
- Već sam star! - Sad si veliki dečak!
Da.
Dobro jutro lampi.
Dobro jutro biljci.
Dobro jutro zmiji ljuski od jaja.
Dobro jutro tepihu. Dobro jutro ormaru.
Dobro jutro TV-u.
Dobro jutro lavabou.
Dobro jutro wc šolji. Dobro jutro svima.
- U redu. - Rodjendan mi je, napunio sam 5 god.
Kapiram.
- Uzmi tabletu vitamina, ovo je poslednja.
- Vitamini.
Da li te boli zub?
Ali znaš da um caruje.
Ako možeš da izdržiš onda nije strašno.
Tako je.
Hej, znaš li šta ćemo raditi danas?
Šta?
Mesićemo rodjendansku tortu.
- Rodjendansku tortu? - Aha.
- Kao što su na TV-u? - Aha, ali pravu.
Zezaš me...
Pozadi.
1, 2, 3...
4, 5. 1, 2,... 3, 4, 5
Evo ti.
Laku noć, Dora. Hvala što mi pomažeš...
Volim te.
Ok, isključi TV.
Ima da rastem i rastem dok ne budem džin.
- Vidi mama, jači sam od Samsona. - Da, jesi.
Ima da porastem kao Džek, ubica džinova!
I da izletim kroz svetlarnik pravo u svemir sa mojim psom Lakijem...
i da proletim izmedju svih planeta.
Počni da se istežeš.
Odlično, odlično.
Sad drugu nogu.
- Hajde. - Evo radim.
- Da. - I dole...
Kao žaba.
Noge pozadi i radimo sklek.
Ok, vreme za trčanje.
Je li ovaj. Uh, mislila sam ovaj zid.
Je li ovaj? U stvari ovaj zid. Ali, ipak je ovaj.
Ili je ovaj, ali i ovaj je potrebno pipnuti.
Daaa.
Tako treba.
- Je li to testo? - Jeste testo, a dodaćemo i puter.
Puterrr!
Pomešaj sve to.
- Valjda će uspeti. - Hoćeš li malo sam to da mešaš?
- Možeš li? - Da.
- Abrakadabra.
- A sad svećice!
Nemamo svećice.
Znam.
Rekla si da će biti prava rodjendanska torta.
To znači sa upaljenim svećicama.
Džek...
Može da prodje i bez svećica, i dalje je rodjendanska torta.
Trebalo je da tražiš svećice za nedeljnu poslasticu umesto glupih farmerica.
Izvini.
Znaš, ipak treba da tražim stvari koje su nam stvarno potrebne.
Stvari koje on može lako da nabavi.
Ali Stari Nik može sve da nabavi, i to magijom.
- Hajde da probamo tortu?! - Neću.
Džek...
- Hajde uzmi bar zalogaj. - Rekao sam da NEĆU!
Dodji.
Sledeće nedelje kad napunim 6...
bolje traži prave svećice.
Misliš sledeće godine.
I Edmond se oslobodio iz vreće...
i plivao i plivao sve dalje od ostrva Monte Kristo.
I iskopao je blago o kojem mu je prijatelj pričao.
Kupio je veliki jedrenjak,
I otplovio nazad u Francusku.
I kad je stigao tamo odlučio je da kupi ostrvo.
i dodeli sebi titulu Grofa.
I zakleo se da će se osvetiti svima koji su ga uništili.
- Mogu li da dobijem parče torte? - Sutra.
Samo zalogaj.
- Pa, već si oprao zube.
- Još jednu priču? Molim te.
Hajde Džek, već je kasno, u krevet.
Pevaj mi.
Jedne noći kad je sunce zašlo
I jaka vatra gorela
Niz prugu je naleteo skitnica
I rekao momci ja se ne vraćam
Uputio sam se u zemlju daleku
Iza kristalne fontane
Podjite sa mnom i vi da vidite
Tu planinu od slatkiša
A na toj planini od slatkiša
Nalazi se zemlja svetla i čista
- Evo ti farmerice. - Hvala.
Groždje je bilo skupo pa sam ti uzeo konzervirane kruške.
A šta je ovo? Rodjendanska torta?
Trebalo je da mi kažeš, kupio bih mu poklon.
I, koliko je napunio, 4?
5.
1, 2, 3...
Postoji soba pa onda svemir.
Tamo su sve planete sa TV-a,
a onda nebesa.
Biljka postoji ali ne i drveće.
Postoje i paukovi...
a jedanput i komarac koji mi isisa krv.
Ali veverice i psi su samo na TV-u.
Osmi Lakija, on je moj pas koji će možda doći jednog dana.
Planine su prevelike da bi postojale a takodje i more.
Ljudi na TV-u su spljošteni i obojeni.
Ali ja i ti, mi postojimo.
Stari Nik, ne znam da li i on postoji.
Možda polovično?
48, 49...
50, 51...
Šta je to?
- Kvaran zub.
Mogu li da ga držim?
U jee!
Oterala si ga!
On je živ, on postoji!
Ukrao bi nam svu hranu.
Miš može da jede moju hranu, ja nisam gladan.
On bi nas zarazio, možda i ugrizao dok spavamo.
Miš je moj drug...
A ti si ga ubila na mrtvo.
Nisam, nije mu ništa.
- Pokušavaš da me prevariš? - Ne Džek, kunem ti se.
Na bezbednom je u svojoj kući u dvorištu i sa svojom mamom.
U kom dvorištu?
Je li miš živi u dvorištu na TV-u??
EVo ti, od ovog možeš leteći tanjir da napraviš.
A zašto nisi rekla Starom Niku da mi je rodjendan?
- Zato što nam nije prijatelj. - Rekao je da će mi doneti poklon.
Nije trebalo to da slušaš, trebalo je da spavaš.
- Nikad nisam dobio poklon. - On ustvari nije to mislio.
Možda bi mi poklonio mog psa Lakija.
Džek, ne možemo držati psa, nema dovoljno prostora.
Mesta, nema dovoljno mesta, a pritom laje i grebe sve.
- Laki neće grebati, obećava. - Laki ne postoji.
- Postoji! - Ne, ne postoji!
Ti si to samo umislio u svojoj glavi, on ne postoji.
Džek, izvini.
Dodji ovamo, izvini.
Izvini... U pravu si, nije bilo lepo s moje strane.
A gde odlazimo mi kad spavamo?
Ostajemo ovde u sobi.
Ali sanjamo?
Je li idemo u TV dok sanjamo?
Nigde, nego samo ovde.
Mogu da ga otvorim?
Aha.
Tooo.
Zašto vanzemaljci ne vrište??
Zato što nas ne čuju.
- Da probamo još glasnije, važi? - Važi.
[DOK SE IGRA] Ubiću te!
- Mamice, napada me! - O ne!
[JOŠ SE IGRA] Moj si!
Mama šta to smrdi?
Jebem ti!
- Šta ovo smrdi? - Izvini, pregoreo mi sir.
Nešto sam se zamislila.
Pa, razmišljanje nije tvoja jača strana.
Znam.
- Tako. - Što ne sedneš?
Hvala ti.
I da li mu se svideo kamiončić?
Jeste?
Jeste... A znam ja klince.
A vitamini?
- Ma, to je bacanje para, ionako nema ništa u njima.
- Ako bismo se bolje hranili... - E, jebo te, je l' opet počinješ.
Možda da prekineš da se žališ i da budeš malo zahvalnija.
- Hvala ti.
- O bože, kao zube da vadim, taj je fazon.
- Ma hvala ti za sve.
- Jednostavno nemaš predstavu kakav je svet danas.
- Ne. - Ne.
- Ko plaća račune? Ko plaća sve ovo?
- Ti.
I šta misliš kako ću moći da nastavim i dalje da plaćam?
- Šta hoćeš da kažeš?
Ništa.
- Ne šta si hteo da kažeš? - 6 meseci sam bez posla.
6 meseci.
Da... Ako baš hoćeš da se brineš?
- Šta ćeš da uradiš povodom toga?
- Tražiš li posao? - Nema bre jebenog posla, pobogu!
- Hej. - On spava.
Mislim da ne spava.
Je l' ga i preko dana držiš zatvorenog u ormaru isto kao preko noći??
Šta, je li mali monstrum ima 2 glave ili šta?
- Hej.
- Dodji u krevet. - Hej Džek.
- Hej. - Hajde u krevet. - Hoćeš bombonu?
Voliš li bombone?
- Izadji i dobićeš bombonu. - Dodji u krevet.
- Molim te...
- Moliš me?
Zar te majka nije naučila lepom ponašanju, mlada damo?
Zdravo sine.
Skloni se od njega! Ne diraj ga!
- Ne diraj ga. - Prekini s vikanjem!
- Ne! - Umukni!
Umukni!
Želiš li da dišeš?
Je li? Želiš li da dišeš?
Umukni jebo te!
Ne diraj ga!
Jebem ti!
Ako me još jednom tako pipneš...
Ako me još jednom tako zgrabiš ubiću te jebem ti!
- Je l' razumeš? - Ne diraj ga.
Pa zaboravila si kako si ga dobila.
Džek! Džek!
Izvini što sam izašao iz ormara!
- Jesi dobro? - Izvini.
- U redu je. - Neću nikada više.
Mama, ja sam zmaj.
Ja sam zmaj.
Isključio nam struju.
Jer, kako vidiš, mnogo toga se desilo nedvno
- da je Alisa... - "Nedavno".
nedavno, da je Alisa pomislila da je
malo toga ustvari nemoguće.
Bilo je uzaludno čekati kod malih vrata...
Mama..
Hej Džek, da li se sećaš miša?
Da.
Sećaš se?
Znaš li gde je on?
Znam.
On je sa druge strane ovog zida.
Koje druge strane?
Džek, uvek postoje dve strane za sve.
Ne i u oktagonu.
Da...
- Ali... - Oktagon ima osam strana.
Ali zid, znaš?
Zid izgleda ovako.
Vidiš, mi smo unutra...
a miš je napolju.
- U svemiru? - Ne, u svetu.
Mnogo je bliže nego svemir.
Ne mogu da vidim spoljnu stranu.
Slušaj, znam da sam ti...
rekla da su stvari drugačije ali tada si još bio mali.
Mislila sam da nećeš shvatiti ali pošto si sad stariji...
I mnogo pametan. I znam da možeš da shvatiš ovo.
Šta misliš odakle nam Stari Nik donosi hranu?
- Sa TV-a uz pomoć magije! - Magija ne postoji.
To što vidiš na Tv-u, to su slike stvari koje postoje, pravih ljudi.
To sve stvarno postoji.
I Dora postoji za stvarno?
Ne, to je crtež. Dora je nacrtana.
Ali ovi ljudi... Oni imaju lica kao i mi.
To su slike pravih stvari.
I sve ostalo što vidiš tamo, i to stvarno postoji.
Stvarno postoje okeani, postoji drveće, postoje mačke.
Zezaš me.
- Gde se oni svi stali? - Jednostavno su stali gde su mogli.
Jednostavno su se uklopili u svetu.
Hajde Džek...
Veoma si pametan. Znam da si razmišljao o svemu tome.
Možeš li mi dati nešto drugo da jedem?
Eno ga list!
- Vidiš li ono? - Gde?
Gledaj.
Ne vidim list.
Dodji, hoću da vidiš ovo.
Dodji bliže da vidiš.
Vidiš li ovo? Vidiš li?
Glupa mama, to nije list, lišće je zeleno.
Jeste, na drveću, ali kad opadne onda truli, kao salata u frižideru.
A gde je sve ostalo što spomenu?
Drveće i psi i mačke i trava?
Pa, odavde ih ne možemo videti...
jer je svetlarnik smešten gore umesto sa strane.
Ti jednostavno pokušavaš da me prevariš.
Ne pokušavam.
- Lažeš, lažeš, iskrivi ti se nos! - Džek!
Nisam ranije mogla da ti objasnim jer si bio mali...
bio si suviše mali da bi razumeo pa sam ti izmislila priču. Ali...
Ali sada pokušavam suprotno.
U redu, sada pokušavam suprotno od laganja, sada ne lažem.
Jer sad već imaš 5 godina.
Imaš 5 god. i dovoljno si velik da razumeš...
šta je to svet. Moraš da shvatiš!
Ne možemo više ovako da živimo, moraš mi pomoći.
Želeo bih da opet imam 4 godine.
Sećaš li se kako...
Sećaš li se kako Alisa nije oduvek bila u zemlji čuda?
Ona je pala dole, dole u duboku rupu.
E pa, ni ja nisam oduvek bila u ovoj sobi, ja sam kao Alisa.
Bila sam mala devojčica koja se zvala Džoj.
Ma...
I živela sam u kući sa mojom mamom i mojim tatom.
Ti bi ih zvao baba i deda.
Kakva bre kuća?!
Kuća, koja je bila u svetu.
I okolo je bilo dvorište, imali smo i viseću ležaljku.
Ljuljali bi se u ležaljci i jeli bismo sladoled.
TV kuća?
Ne Džek, prava kuća, ne sa TV-a.
Slušaš li me uopšte?
Kad sam već malo odrasla, kad sam imala 17 god...
Vraćala sam se kući iz škole...
- A ja gde sam bio? - Ti si još bio na nebu.
Ali pojavi se neki lik, koji se pretvarao da ima bolesnog psa...
Koji lik?
Stari Nik, svi smo ga zvali Stari Nik.
Ja ne znam kako se on ustvari zove.
Ali pretvarao se da je njegov pas bolestan.
Kako se zvao pas?
Džek, nije uopšte bilo psa!
Pokušao je da me prevari, razumeš?
Nije bilo psa, Stari Nik me je ukrao.
Hoću neku drugu priču!
Vala ne, ovu priču ćeš da saslušaš!
Zatvorio me u baštensku šupu.
Ovde. Ova Soba je šupa.
Zaključao je vrata i jedino on zna šifru brave.
Razumeš, tajni brojevi koji otvaraju vrata?
Jedino ih on zna i ja sam ovde zaključana već 7 godina.
7 godina sam već ovde, da li ti to razumeš?
Dosadna ti je ova priča!
Džek, svet je tako ogroman!
Toliko je ogroman da ti ne bi poverovao.
A Soba je samo jedan smrdljivi deo sveta.
Soba nije smrdljiva, jeste samo kad ti prdneš!
Bože me sakloni...
Uopšte ne verujem u tvoj smrdljivi svet!
Mama...
Opet je toplo.
Mama...
Zmija od ljuski je naš najduži i najmaštovitiji prijatelj.
Topljena kašika je najbolja da se jede sa njom jer je izobličena.
Lavirint je najuvrnutiji.
A ona i krije stvari tako da ne znam gde se nalaze.
Wc šolja je najbolja za nestajanje kake.
Lampa je najsvetlija osim kad je struja isključena.
A ti si najbolja za čitanje i za pesme i svašta još.
Osim kad imaš baš loš dan.
Ja sam najbolji u crtanju i skakanju i izrastanju i skoro svemu.
[TV] Ali kornjača više nije uplašena.
Sada je veća i njen oklop je mnogo čvršći.
Je li kornjače postoje?
Da one u potpunosti postoje.
Ja sam imala kornjaču kao ljubimca.
I krokodili i ajkule?
Da i oni postoje.
Ovo stvarno postoji?
Na neki način.
Vidiš, ovo su pravi ljudi ali se igraju sa kostimima.
Pretvaraju se da su ljudi koji su živeli stotinama godina ranije.
To je samo TV?
Eto shvataš polako!
Kad Stari Nik dodje ponovo ima da ga šutnem u dupe.
Ček da ti kažem nešto.
Znaš, jednom sam pokušala da udarim Starog Nika u dupe.
Sakrila sam se iza vrata.
A u rukama sam držala poklopac sa kazančeta.
Tamo je bio poklopac na kazančetu, i bio je najteža stvar u Sobi.
I kad je ušao ja sam ga zveknula u glavu.
Ali sam zabrljala.
Gurnuo je vrata jako i zatvorio ih a onda me uhvatio za zglob.
Zato me sada boli stalno.
Možemo da sačekamo da zaspi a onda da ga ubijemo na mrtvo.
Jeste, mogli bi ali...
Šta onda?... Ostali bi bez hrane.
A ne znamo šifru brave na vratima.
Hej! Baba i deda bi mogli doći.
Džek, oni ne znaju gde se nalazimo.
Soba nije ni na jednoj mapi.
Džek, slušaj me. Sada nam je šansa.
Zamalo da je propustimo ali ipak imamo šansu.
Znači, ipak ćeš mi pomoći.
Pomoći ćeš mi da prevarimo Starog Nika.
Ne kapiram.
Potrudiću se da učinim da ti lice bude toliko vruće...
da će Stari Nik morati svojim kamionetom da te vozi u bolnicu...
i kad stigneš tamo ti ćeš doktorima viknuti, Upomoć! Zovite policiju!
- Pa, možda sledeće godine kad napunim 6. - Večeras.
To mora biti večeras Džek.
Starom Niku ćeš reći...
da je zbog nestanka struje...
tebi bilo toliko hladno da si dobio temperaturu.
Hajde sutra, molim te!
Ne, ja sam tvoja mama tako da ponekad moram da izaberem za nas oboje.
U redu je, u redu je, moraš da ostaneš klonuo.
U redu, ostani klonuo i ne mrdaj se uopšte...
i ne govori ništa, previše si slab, razumeš?
Šta mi to radiš?
Šta mi to radiš?!
Izvini, moram da udesim da smrdiš na povraćku.
Dobro, tako je dobro, pokaži mi kako...
Pokaži mi kako ćeš izvući cedulju iz svog džepa.
Pokaži mi cedulju.
Hajde, u bolnici si...
Pokaži mi.
Šta je ovo?
Šta je to?
Vidiš? Imaš deo mene. Sve vreme.
U redu, vrati u svoj džep..
Dobro, dobro, u redu.
Takodje moraš biti jak.
U redu?
- Bojim se. - Znam.
Hajde de.
U redu je.
- Aha stigao si! - Znaš proceduru.
- Da ne pisneš dok se vrata ne zatvore. - Izvini, samo sam...
Džek je bolestan.
Bilo je mnogo hladno.
- Pa znaš, sama si kriva za to.
- Vidi, nisam mogla da ga ugrejem i on sad gori.
- Daj mu neki analgetik.
- Probala sam ali ih uporno povraća.
Nemoj! Nemoj slučajno...
Budi miran.
Pobogu, on gori.
U redu, doneću mu nešto jače.
Ali on...on je petogodišnjak, dehidrirao je i ima temperaturu.
Drhtavica može da ga uhvati svakog momenta.
- Umukni i pusti me da razmislim. - Potrebni su mu antibiotici.
Dobro, u redu, doneću mu nešto sutra uveče.
Ne, trebalo bi odmah da ga vodiš u Hitnu.
- Prekini sa histerijom! - Preklinjem te!
Je li i dalje idem?
Ne, ovog puta ne.
U redu je.
Sećaš li se kako je... Edmond izvadio iz vreće svog prijatelja?
I sakrio se.
A onda ušao u tu vreću.
I ležao sasvim mirno dok stražari nisu došli.
E to ćeš ti da uradiš.
Vidiš kako je to namazanije nego da se praviš bolestan.
Jer ćeš da se...
praviš mrtav.
Savijam.
- Ja ne želim da sam mrtav. - Samo se praviš da si mrtav.
Ukruti se.
Umotaću te u tepih tako da Stari Nik ne može da te vidi.
Neće primetiti da si živ.
Stari Nik će te podići. Ovako, ostani ukočen, ukočen.
I ovaj put nemoj biti mlitav i metiljav...
nego se skroz ukruti.
Kao, kao robot.
Zaljuljaj se.
E vidiš tako će izgledati.
I onda ćeš znati da te Stari Nik vozi.
Znači biće zauzet vožnjom i to je trenutak da se odmotaš.
I nemoj da zucneš.
A ja ću biti u tvojim mislima sve vreme.
Kotrljaj se, kotrljaj se. E sad se batrgaj, batrgaj!
- Ne mogu, prekini! - Hajde bre Džek.
- Mama, ne mogu! - Dobro.
I Stari Nik će doći i podići će tepih...
i izneće te napolje.
Onda će da te stavi u kamionet.
I potražiće... mesto da te...
Da te...
Sahrani.
Ne.
Ali ispašće sve kako treba.
Jer ćeš da se izmigoljiš, i da pobegneš.
Ovako ruke.
Ovako, uvijemo par puta i skratimo tepih.
Dobro.
Kotrljaj se, kotrljaj se Džek! Hajde kotrljaj se.
- Moraš da se kotrljaš, kotrljaš, tako! - Mrzim te!
Dobro, u redu je.
Kamionet, izmigoljim se, skočim, bežim.
Skoči...
Skoči čim prvi put stanete.
Kad kamionet uspori da stane.
I čim vidiš nekog počni da vičeš.
Reći ćeš "moja mama je Džoj Njusom"!
- A ko je Neko?
Bilo ko, prva osoba koju vidiš.
- Osoba koja stvarno postoji?
A šta ako me Stari Nik odmota?
Neće.
Je li kod tebe kvaran zub?
Stavio sam ga ovde da ga ne izgubim.
Neverovatan si.
Uživaćeš.
U čemu?
U svetu.
U mojoj kući sa ležaljkom.
I sa babom i dedom.
I sa tobom?
Naravno.
Ukruti se. Izvini Džek.
Ukruti se.
- Možeš ti ovo. - Evo antibiotici.
Šta radiš to?
Pozlilo mu noćas.
I nije se probudio.
Ee, bože...
E jadna.
- Pa izgleda da je stvarno bilo ozbiljno.
- Ubio si moje dete.
Dobro, polako, pusti da vidim.
- Ne diraj ga! - Dobro.
- Jesi li sigurna? - Da li sam sigurna?!?.
- Pa znaš da ne može ovde da ostane. - Ne.
- Gde ćeš ga odvesti? - Ne znam.
Mislim se...
- Negde gde je lepo.
Samo ne ovde, jer mogu da ga osetim.
- Dobro. - Negde gde ima drveća.
Drveće, sigurno, dobro.
I da se zakuneš da ga nećeš slučajno pogledati svojim prljavim očima.
Zakuni se da ga nećeš pogledati!!
Kunem se.
- Dobro, još sat vremena dok ne padne mrak. - Odmah!!
- Ne mogu da izdržim više. - U redu.
- Nežno molim te ! - Dobro.
- Molim te, molim te! - Držim ga.
- Molim te samo nežno. - Držim ga, držim ga.
Odmakni.
Okreni se prema zidu..
Kamionet.
Izmigolji se.
Skoči.
Beži. Bilo ko.
O bože.
Kučka jebena.
- Bumer!
Mnogo se izvinjavam, odjednom je natrčala.
Hej, hej! Moje izvinjenje.
- Je li tvojoj ćerki dobro? - Pod kontrolom je.
Je li doživela nekakvu nezgodu? Hoćeš da pozovem nekoga?
- Upomoć! - Ja ću se postarati.
- Šta držiš to, medena? - Hajde.
- Je l' to za mene? - Hajde.
Gledaj svoja posla!
- Mama, upomoć! - Zovem pandure čoveče.
K nozi, sedi.
Ćao dušo.
Ovo je Bumer, neće te ujesti.
Sačekaj, sad ću da nazovem nekog.
Crveni kamionet, pokušala je da pobegne od lika koji je zgrabio.
- Pokušao sam da ga zaustavim. - Hvala vam.
Hej, hej mala.
Ja sam policajac Parker. Možeš li mi reći svoje ime?
Ćao.
- Džek.
Možeš li reći to malo glasnije?
Dobro.
I...
Imaš li i prezime...?
Džek?
Dobro, u redu je.
Možeš li mi reći koliko imaš godina?
- Imam 5. - 5.
Lepo, dobro.
A sada...
Možeš li mi reći gde živiš?
A da nazovemo dečju zaštitu?
Džek, da li imaš mamu?
Mama.
Dobro je. Da li ona ima drugo ime?
- Ne mogu da se setim.
Gde ti je mama sada?
- U Sobi. - Kakvoj sobi?
Džek, gde je ta Soba?
Ovaj čovek sa kamionetom, je li to tvoj tata?
Je li to mamin dečko, poznaješ li ga?
Šta je to Džek?
- Deo moje mame.
U redu je dušo, dobro je.
Hvala ti Džek, bio si dobar. U redu?
Da li prepoznaješ nešto Džek?
Džek, bilo šta?
Tvoja soba Džek. Šta se nalazi oko nje?
- Svemir.
Ne.
- Svet. - Misliš li da je klinac uradjen?
- Dobro, slušaj me, kad izadješ napolje...
- Ne, ne izlaziš? - Ne znamo kako da otvorimo vrata.
- Kladim se da je u pitanju neka sekta.
Zub, duga kosa.
Imate li dnevno svetlo u sobi?
- Dobro, koliko prozora imate? - Nijedan.
- Pa kako onda dnevna svetlost ulazi? - Kroz svetlarnik.
Svetlarnik? Dobro, odlično...
- Znači živiš u kući sa svetlarnikom?
- Soba nije kuća.
Dobro.
- To je... - Da?
Više ćeš da izvučeš iz njega kad se naspava.
- Tom, oladi.
- Sobe je...šupa.
- Šupa?
Šupa Džek? Dobar dečko.
To je igla u plastu sena.
Dobro, slušaj me.
Džek, šta te nateralo da skočiš iz kamioneta?
Moja glava kaže mama.
Dobro. Šta je tačno rekla?
Da skočim čim uspori, ali nisam mogao.
Dobro. I šta si ti uradio?
Šta si uradio?
Treći put, ja sam pao.
Treći put od čega Džek?
Treći put kad je usporio, sve mi se zavrtelo.
A onda je stao...
- I ja sam iskočio... - Shvatila sam.
Shvatila sam mili, shvatila sam.
- 54O9 na vezi. - [DISPEČER]Prijem.
Dispečeru, slušaj pažljivo, imamo nejasnu lokaciju.
Južno od ulice Brestova, tri znaka stop posle raskrsnice sa ulicom Bič.
Tražite baštensku šupu koja ima svetlarnik.
Takodje proverite poslednje satelitske snimke...
sa parkiranim crvenim kamionetom.
- 54O9 gotovo. - Da ne poveruješ.
[DISPEČER] U redu, prijem 54O9.
Odličan si bio Džek.
[DISPEČER] Oprez sve je moguće, izgleda da imamo slučaj taoca.
Ostani sa malim.
Sve će biti u redu Džek, samo se opusti.
- Hej Parker. Je l' ti potrebna podrška?
- Da li je unutra?
- Sumnjam.
Mama!
Otvori vrata. Otvori ih!
- Džek! Pa gde si bio? - Mama, ja sam u svetu!
Mama!
Hoćemo li u krevet?
Hoćemo.
Odvešće nas uskoro negde da se naspavamo.
Ne ali naš krevet...
U Sobi.
Mama, Mamaa!
Dobro jutro spavalice.
Dugo sam čekala da se probudiš pa sam ponovo zaspala.
Jesmo li na drugoj planeti?
Na istoj smo, samo na drugom mestu.
Ovo ovde je...
Bolnička soba.
Jesmo li stvarno bolesni ili se pravimo?
Nismo bolesni, upravo smo suprotno.
Koliko dugo ćemo ostati?
Ne dugo.
Baba nas je videla sinoć...
i ona će nas pokupiti kad lekari kažu da nam je bolje.
A deda?
Bio je na poslovnom putu, ali će doleteti večeras.
Upiškio sam se u krevetu, izvini.
- Jesi? - Desilo mi se slučajno.
Nije problem.
Halo?
Da.
Evo upravo.
Da bilo bi sjajno.
Možete li doneti za 20ak minuta?
Dobro, hvala.
Iskorači.
Dobro.
- Mama, to je rasipanje. - Kupićemo nove.
- Za nedeljno čašćavanje?
Toliko mnogo ćemo se počastiti i to ne samo nedeljom.
Mama, gde je kada?
Tu je tuš kabina, malo više prska.
Dodji Džek.
Ovo smo mi.
Mama, hoće li nas pronaći?
Ne.
Nikad nas neće pronaći.
Hajde.
Kupanje pre spavanja, to je pravilo.
Nema više pravila Džek. Sad možemo raditi šta nam je volja.
- Da li te boli? - Ne.
Hoćeš da udješ?
Mama, vrata kucaju.
Hej, u redu je.
- Dobro jutro. - Ćao.
U redu je. Hajde.
- Jesmo li budni? - Jesmo.
- Slobodno stavi tamo. - U redu je Džek.
- Ćao Džek.
Kako si?
Ja se zovem Dr. Mital,
i kad sam vas jutros obilazio ti si još spavao.
- Jesi li gladan? - Hoćeš da doručkuješ?
Sigurno si mnogo gladan.
Evo doneće ti doručak.
Vidi šta imamo ovde, palačinke i voće.
Da vidimo...
Palačinke.
Baš su dobre.
Mnogo mnogo dobre.
Hoćeš da probaš? Možeš i sirup da dodaš.
- Sve deluje dobro. - Hoćeš da probaš sirup? Veoma je sladak.
I tako,
Doneo sam vam neke stvari.
- Naočare. - Dobro.
One će vam olakšati izlazak napolju.
I zaštitnu kremu, uglavnom za njega.
- Ovo je važno, to je za Džeka. - Je li to stvarno neophodno?
Pa, postoji mnogo bakterija u vazduhu na koje još nije otporan.
I moj kolega ti je prepisao...
ovo za bolove u tvom zglobu...
sve dok ti na zakažu operaciju.
A ove će ti pomoći da lakše zaspiš.
- Uzmi samo nekoliko. - Dobro.
Hvala ti.
Hajde Džek, probaj neku palačinku.
I jesi li kojim slučajem razmislila o čemu smo pričali jutros?
Jesam, razmišljala sam, hvala, ali...
Ipak želim da idem kući.
Dobro.
- Znaš moj stav. - Da.
Uz sve što ste vas dvoje preživeli, i samo...
- Da ispitamo Džeka kako treba. - Ali Džeku se ništa nije desilo.
- Razumem.
- Hoće li biti normalan, je li?
Najvažnija stvar koju si uradila...
je što si ga spasila odande dok je još plastičan (neformiran).
- Šta? - Ja nisam plastičan.
Šta si rekao Džek?
Rekao je da je stvaran, da nije plastičan.
Baš si me zeznuo Džek.
Ti si stvaran, a uz to si veoma hrabar.
- Razgovaraćemo kasnije. - Tata?
Tata!
Izvinjavamo se ali nismo mogli više da čekamo.
Sve je u redu, ne brinite.
Zdravo Džek, hvala što si spasio našu ćerku.
Evo me u svetu već 37 sati.
Video sam palačinke i stepenice.
I ptice i prozore i stotine automobila.
I oblake i policiju i lekare.
I babu i dedu.
Ali mama kaže da oni više ne žive zajedno u kući sa ležaljkom.
Baba sad živi tamo sa svojim prijateljem Leom.
A deda živi negde daleko.
- Izvini, izvini.
Video sam ljude sa različitim licima.
I veličinama i mirisima kako zajedno razgovaraju.
[TV] Dobijamo nepotvrdjene izveštaje da je upravo uhapšena jedna osoba.
Svet je kao da su sve planete sa TV-a na programu u isto vreme.
Tako da ne znam koju stranu da pratim i slušam.
Samo želim da idem kući.
I tu su vrata i još mnogo vrata.
I iza svakih vrata je još jedna unutrašnjost.
I još jedna spoljašnost.
I svašta se dešava, dešava, dešava,
i nikad ne staje.
Plus...
svet stalno menja osvetljenje i zagrejanost.
I nevidljive bakterije su svuda naokolo.
Kad sam bio mali znao sam malo stvari,
ali sad sam petogodišnjak i znam sve.
- Kroz ovu gužvu se probijamo? - Hajde mili, u redu je, samo ga uzmi.
- Hajde ovamo Džek. - Džek, mi te volimo.
Gospodjo Njusom, Kanal 5.
Ne brinite, brzo će im dosaditi.
Temeljno smo pregledali oko i iza objekta.
Rešavamo gde je potrebno.
Ako navučete ove zavese...
- Sad smo kod kuće. - Možete imati privatnost.
Bićemo napolju ako vam je nešto potrebno.
Dobro, hvala, puno vam hvala.
Tvoj otac i dalje razgovara sa advokatom.
Hoćeš li da se izuješ?
- Jesi dobro? - Jesam.
Da vidimo šta je dole.
Možeš ti to, jedna po jedna.
E tako, hajde, korak po korak.
- Hajde, još jedna. - Zdravo.
Dobrodošla kući draga, mnogo sam srećan što te vidim.
- Takodje. - Hej Džek...
- Ovo je Leo. - Gde si drugar.
Leo je naš prijatelj još iz detinjstva tvoje mame.
- Džek hajde. - U redu je nema problema.
- Sve je u redu draga. - Oprostite.
Džek.
- Pa čime da vas poslužim? Je li neko gladan?
- Imamo sve. - Da, svi su bili ljubazni prema nama.
Hej Džek hoćeš li nešto da popiješ?
Džek,
Baba te je pitala, ako si željan nečega?
Jesi gladan?
Sok.
Hoće sok.
- Molim vas. - Dobro.
- Stiže odmah. - Hvala.
- A ti hoćeš nešto? - Ne treba.
Znaš, kad te baba pita nešto slobodno joj možeš odgovoriti.
Ne moraš sve meni prvo da kažeš, razumeš?
- Mama? - Šta je?
Šta je ono?
To su igračke, pokloni za tebe.
Od raznih ljudi koji su mnogo srećni...
što smo se bezbedno vratili kući.
Koji ljudi?
Obični ljudi.
Gde je taj sladoled u visećoj ležaljci?
Ne znam, proverićemo posle.
Šta je to? Da vidim.
- Gde si našao to? - Ovde dole.
Za svaki slučaj.
Je l' to imate psa?
To je Leov pas, Šejmus.
- Nije trenutno ovde, drugar moj ga je odveo van grada.
Živi malo na selu.
- Znaš, ljudi u bolnici su rekli...
da izbegavate ljubimce dok vam imunitet ne ojača a to je tako...
Šta je bilo?
- Advokat kaže da očekuju izjavu ali da ne otpisujemo sudjenje.
Hteo je danas sve da preispita ali sam mu rekao "Nikako danas".
Dobro.
- Jasno sam mu rekao da ne može biti daljeg kontakta.
Nikakve izjave. Nego da poštuju našu porodicu.
Uf izvinjavam se, izvinite.
- Hoćeš li nešto da popiješ, Bob? - Hvala.
- Viski... ma šta god imaš. - Naravno.
- Dušo, hoćeš li ti nešto?
Ili bi da se zanimaš... ili?
Uspeo si, uspeo si.
Hajde.
Da...
Ovo je soba tvoje mame Džek.
Hej.
Možda bi sutra mogli da te ošišamo. Šta kažeš na to Džek?
- Mama. - Šta je?
Istina.
Kaže da je u kosi njegova 'snaga'.
Dobro.
Možda da se malo odmorite. Videćemo se u prizemlju.
- Bićemo u prizemlju, u redu? - Dobro.
- Ovo je odlično Nensi. - Hoćeš da probaš malo?
To su jabuke, ti voliš jabuke.
- Hoćeš li sladoled Džek?
Kako se kaže?
Hvala.
Znaš, slobodno možeš reći glasnije.
Hvala.
- U redu je. - Hvala na ljubaznosti.
Leo?
- Sladoled izaziva bol. - Od hladnog te zabolela glava Džek.
Jedi malo sporije, važi?
Ja bih da se odjavim.
Je li nešto nije kako treba?
- Ne. - A gde tako žuriš?
Bio je naporan dan.
- Nisi jednu reč progovorio sa Džekom.
Džoj. Džoj.
Ne moramo baš sad da raspravljamo o tome.
O bože.
Moramo tata.
Pogledaj ga.
Tata.
- Roberte. - Molim te.
Tata.
Izvini.
Izvini ali ne mogu.
- Idemo odavde. - Roberte...
- Džoj... - Samo ispljuni, idemo.
- Idemo na spavanje. - Ne.
Džoj, nemoj! Džoj! Roberte.
Gde je deda?
Otišao je kući na neko vreme.
Hoćeš da se igraš sa ovim igračkama?
- Znaš li ko je ovo? - Ovo, to si ti.
Jeste, to sam ja.
I Stejsi Benton.
I Heder Noel i Lora Salivan.
Bile smo u štafetnom timu.
Ja sam bila završna štafeta. Bila sam veoma brza.
Trčale smo na stazi.
Pravoj stazi?
Na terenu.
- Znaš li šta je bilo sa njima? - Ne.
Upravo tako.
Ništa. Jednostavno su živele svoje živote i ništa više.
Džek, skloni se od prozora.
Džek?
I tako, druga stvar koju moramo razmotriti je...
neka strategija u vezi sa medijima.
Još nismo spremni za te razgovore, za sad ne.
U redu.
Biće troškova u narednom periodu i udarni termin...
samo jedan intervju u udarnom terminu vredi mnogo novca.
Mama, koliko dugo ćemo biti ovde?
Džek, mi ovde sada živimo.
To vam za sad mogu reći.
Siguran sam da Nensi zna više.
Reći ću joj da vas nazove čim stigne kući.
- Hvala. - Hvala još jednom.
Dobro, pa...
Šta sada ja da radim...?
Šta kad bio ovde bilo nekog...
ko bi se igrao sa mnom...
ili razgovaro sa mnom.
Izgleda da nema.
Uh što sam gladan.
Ali znam. Mislim da imam nešto u kuhinji.
O da, mislim da u kuhinji imam nešto veoma ukusno.
Da vidim... šta je ovo ovde.
Zdravo.
Nisam znao da si ustao.
Ukusno je, jesam u pravu?
I meni se ovo svidja.
Slatko je, ali je vrlo ukusno.
Je li stvarno imaš psa?
Imam.
Zove se Šejmus.
Mnogo je mali. I ne baš pametan.
Trebalo bi da ga upoznaš jednom.
Pružiće ti šapu.
I ja sam imao psa koji se zove Laki.
- Ali nije stvarno postojao. - Da?
Živeo je u Sobi.
Nacrtao si paperjaste oblake na nebu?
- Aha.
Izgleda kao prelep dan.
Od ovih ljudi koji si ti?
Ovaj tu?
A ko je ovo?
- Šta je to? - To je kit.
Ovaj čovek vidi krv pod ledom i hoće da zaroni.
- Izvini. - Oh?
U redu je, ne brini uopšte. Neka se odmori.
- Uskoro završavam. - Dobro.
Stvarno se radujem što ću videti kako si završio ovo umetničko delo.
- Ne brini. - Nije bila u stanju da sidje.
- To je skroz normalno. - Nije joj do razgovora.
To je razumljivo. Potrebno joj je neko vreme da se oporavi.
Koliko je kući, tek 10 dana?
Džek, hajde molim te sidji dole?
Odmah.
Džek!
Dolazi ovamo.
Vidi koliko igračaka imaš.
Ne želim ih.
Svako dete bi se radovalo da ih ima...
a ti ih nisi ni pipnuo.
Probaj lego kocke. Vidiš ove?
Spojiš ih ovako, vidiš kako ja to radim?
Probaj.
Je li zabavno?
Džek.
Reci nešto?
Džek!
Treba da se igra sa pravim igračkama.
Brinem se što mu je mobilni stalno u rukama.
- Dobro mu je. - Pa...
Ja mu nisam dala mobilni i značilo bi mi da mu ne dajete vaše...
Dobro, neću.
Odlično.
Želim samo da se zainteresuje za nešto.
Džoj...
Džoj, dobro mu je.
Ne znam šta nije u redu sa mnom.
Trebalo je da budem srećna.
- Potreban ti je odmor, znaš? - Ne, nije!
- Nije mi potreban odmor! - Ali doktor je rekao...
Doktor nije to rekao, ti ne znaš šta je on rekao...
zato što je to bio poverljiv razgovor.
- Tako da ne znaš šta je rekao! - Dobro, dobro, dobro.
Nemoguće je s tobom razgovarati.
E pa izvini!
- Ne, nije ti do izvinjenja! - U pravu si, nije.
Ne znaš kakve mi se sve misli motaju po glavi.
- Pa reci mi.
Pitala sam te.
I šta onda, svaki put kad me pogledaš samo ćeš to videti?
Kad gledam tebe Džoj, ja vidim moju ćerku.
Nisam ti ja potrebna.
I bez mene ti je dosad išlo dobro.
Kako možeš da kažeš tako nešto?
Misliš li da si jedina čiji život je uništen?!?
Zapravo, baš tako mislim.
Ma nemoj, kako bi se osećala da neko uzme tvog Džeka?
- Ma zaveži! - Smirite se.
Pogledaj ga!
Trebalo bi o njemu da brineš.
Nemoj ti da mi govoriš kako da se staram o svom sinu.
I izvini što više nisam fina.
Ma znaš šta, da možda tvoje reči "budi fina"...
nisu bile urezane u mojoj glavi...
onda ne bih pomagala momku koji vodi bolesnog psa!
Ostani tu Džek.
Idem da zovem jebenog advokata.
Ne podnosim više ovu kuću.
Izabela, a da uradimo intervju dok hodamo?
Želim da znaš da ćeš ti kontrolisati ovaj intervju, u redu?
Znači, govorićeš samo o onom što ti prija.
A kad ti ne prija, jednostavno kažeš...
"ne prija mi" i prelazimo na drugo pitanje.
- Dobro. - A ja ću onda, znaš..
Advokat me je već uputio....
- Spremna si. - Hvala.
Jesi li ikad pomislila da ćeš ponovo ugledati ovu kuću?
Nadala sam se.
- Nadala si se? - Jesam.
I jesi li razmišljala o detinjstvu?
Vreme je da sidjemo dole Džek, sećaš se šta je tvoja mama rekla?
- Postaje vruće. - Da zbog osvetljenja.
Svetla će se baš ugrejati.
Slušajući te sigurna sam da si ponekad pomišljala da ti je...
Bog okrenuo ledja.
- U tim mračnim trenucima... - Da.
Jesi li pomišljala da oduzmeš sebi život, i tako se spasiš.
- Čini mi se da moj klijent... - U redu je.
- Dobro sam. - Molim te, daj joj minut.
Dobro sam, mogu li dobiti maramicu?
Naravno, molim vas dajte joj maramicu.
- Izvoli. - Teško mi da pričam. - Verujem.
- Oprosti. - Nema potrebe da se izvinjavaš.
Niko to ne očekuje.
Znaš, to je potpora snage. Slobodno plači.
A šta kažeš da predjemo na sledeće pitanje, slažeš li se?
Hoćeš li da spustiš maramicu, slobodno ispod stolice.
Važi.
- E tako. - Dobro.
- Dobro je. - Da.
I tako...
Kad se Džek pojavio...
da li se za tebe sve promenilo?
Kad je Džek došao sve se promenilo.
Bio je tako prelep... i...
Jednostavno sam znala da moram da ga zaštitim.
Naravno, naravno.
Kad Džek poraste...
hoćeš li mu reći išta o njegovom ocu?
Džek nije njegov.
Nije njegov? Hoćeš da kažeš da je bilo i drugih muškaraca?
Ne.
Otac je neko ko voli svoji dete.
Naravno, to jeste u potpunosti tačno, ali..
- Biološka veza... - Ali to nije veza.
Džek nije ničiji, nego samo moj.
- Kad se rodio, je l', je li ti nekad palo na pamet...
da od onog ko te zarobio tražiš da odvede Džeka?
Da ga odvede?
Znaš, da ga odvede ispred bolnice, i...
da ga ostavi tamo gde će biti nadjen.
A zašto bih to uradila?
- Pa da bi Džek bio slobodan.
E sad, to je krajnja žrtva i ja razumem to...
ali jesi li pomislila da bi on mogao imati normalno detinjstvo?
- Ali imao je mene. - Naravno da jeste.
Ali, da li je to bilo najbolje za njega?
Mama?
Mama!... Mama!
- Džek, šta je bilo? - Mama! Mama!
- Šta je bilo, šta? - Mama! Mama!
Džoj! Dodji vamo Džek! dodji ovamo, dodji ovamo!
- Da zovem Hitnu pomoć. - Mama!
Uz tebe sam dušo.
Zdravo.
Halo?
Ćao.
Kako joj je?
Na spratu je.
Džek...
Dodji.
Za tebe je.
- Reci halo. - Halo.
Džek, Džek?
- Je l' me čuješ? - Mama.
- Kako si šta radiš? - Vrati se.
Još ne mogu.
Vrati se odmah!
Doći ću uskoro, ali moram ostati ovde još neko vreme.
Ja biram, ja biram sad za nas oboje.
Džek?
Leo?
Toliko toga ima na svetu.
I ima manjka vremena jer vreme treba rasporediti...
za sve podjednako, kao mazanje putera.
Zato svi govore "požuri, kreći odmah".
"Ubrzaj malo, završi što pre".
Mami je dunulo da što pre završi na nebesima...
ali je zaboravila na mene, tupa Mama.
Zato su je vanzemaljci bacili nazad dole, treeessss....
i slomili je.
Dobro.
Možeš?
- Hoćeš li mi pomoći sa namirnicama? - Da.
- Odgovara? - Da.
Važi, super, hvala ti. Ovo je lagano.
Dobro.
- Bili ste u kupovini... - Jesmo.
Pravimo kolačiće.
- Prijatan dan. - Vidimo se.
Možeš? Idemo.
- Baš si dobar u tome.
Već sam to radio, u Sobi.
Jesi? Sjajno.
- Šta si još tamo radio? - Puno toga.
Ponekad mi nedostaje.
Zar nije bilo baš skučeno?
Prostiralo se na sve strane,
sve do beskraja. Nije se završavalo.
I mama je uvek bila tamo..
Ali u ormaru je bilo tesno.
- Šta si radio u ormaru? - Spavao.
Kad je Stari Nik dolazio.
Hoću da vidim mamu.
Znam.
Potrebno joj je malo osamljenosti.
Džek, evo nekog ko bi da te upozna.
Oh, Džek, evo ti krpa.
Hajde da vidimo.
Džek, ovo je Šejmus.
Hoćeš da ga pomaziš?
Tako je, izvedi ga malo to mu prija.
Prija mu?
Da prija mu, dok trčkara.
U pokretu je.
Baba?
- Da? - Potrebne su mi makaze.
- Šta će ti? - Da skratim kosu.
- Da li stvarno to želiš? - Hoću mami da je pošaljem.
Zbog čega?
Moja snaga joj je potrebnija više nego meni.
Tako da želim da joj pošaljem. A možeš i ti da joj odneseš.
- Ako hoćeš mogu da ti pomognem. - Hoću, molim lepo.
Dobro.
Dobro!
Da uradimo to kako treba.
Već dugo vremena imam želju da skratim tu kosu.
Dodji.
I tvojoj mami sam stalno kratila kosu.
A i tvom dedi. Valjda još uvek umem.
Misliš li da ima vajde od ovog?
Može li moja snaga biti i njena snaga?
Naravno da može.
Svi se podržavamo da budemo jaki.
Niko nije jak kad je sam.
Ti i tvoja mama podržavate jedan drugoga, zar ne?
Da.
Ti i ja. Ti i Leo. I Leo i ja.
Svi smo jednako jaki.
Valjda je tako.
Dobro...
Spreman?
Miran.
Evo, vidiš?
Vidiš?
I šta kažeš?
Ulazi mi šampon u oči.
O ne, evo ti peškir ako hoćeš.
- A i usta. - Haha da.
Ovo je najbolji deo.
- Dobar osećaj? - Jeste.
O božeee.
Da vidim.
Tako.
Baba, volim te.
Volim i ja tebe Džek.
Oprosti mi Džek.
Sve je u redu.
Samo nemoj ponovo.
Obećavam.
Je li ti sada bolje?
Jeste, polako ide na bolje.
- Hej Džek. - Da?
Baba mi je donela ovo.
Znala sam da će mi biti bolje.
Ti si me spasio.
Ponovo.
- Mogu li...? - Ne.
Nema više, žao mi je.
Dobro.
Nisam dovoljno dobra mama.
Ali jesi mama.
Jesam.
Idem sad da se igram sa Aronom, on je moj drugar.
Dobro.
Kad sam imao 4 god. ništa o svetu nisam znao.
A sada ćemo ja i mama živeti u njemu uvek i zauvek.
Dok ne umremo.
Ovo je ulica u gradu u zemlji zvanoj Amerika.
I na Zemlji, to je plava i zelena planeta...
koja se stalno okreće pa ne znam kako ne padnemo sa nje.
Onda, tu je i svemir,
a niko ne zna gde su nebesa.
A mama i ja smo odlučili da zato što ne znamo šta nam se svidja
da ćemo baš sve probati.
Ovde ima toliko mnogo stvari.
I ponekad me plaši
ali nema veze.
Jer i dalje smo zajedno ti i ja.
Možemo li otići u Sobu?
Džek.
Samo da je vidimo.
Pazite gde stajete.
- Je li ovo Soba? - Jeste.
Zar se ona to smanjila?
I gde su sve stvari?
Odneli su ih kao dokaz.
Dokaz da smo bili ovde.
To je zato što su vrata otvorena.
Šta?
Ovo ne može biti Soba ako su vrata otvorena.
Hoćeš da ih zatvorim?
Neću.
Džek, a da krenemo?
Pozdrav biljci.
Pozdrav stolici br. 1.
Pozdrav stolici br. 2.
Pozdrav stolu.
Pozdrav ormaru.
Pozdrav lavabou.
Pozdrav-pozdrav svetlarniku.
Mama, reci pozdrav-pozdrav Sobi.
Made by Vujste www.subscene.com